God kväll och välkomna kära lyssnare. God jul får jag väl säga.
Den är snart här, trots att den inte verkar bli en vit.
Ni ska nu få äran att höra mig hålla låda som vanligt den här timmen.
Sist vi pratades vid bad jag er skicka in mejl om hur ni uppfattar julen.
De flesta mejlen innehåller oro och ångest inför denna högtid.
Signaturen "Kaffe och Champagne" skriver att den hellre skjuter sig själv
än att höra på när syskonen försöker bräcka varandra i skryt.
Signaturen "Soja" är trött på falskheten och fasaden av låtsaslycka.
som byggts upp bara för att det ska vara så.
- God kväll, kära syster. - Hej.
- Varför låter du så konstig? - Jag låter väl inget konstig.
Aha, du har på högtalartelefonen.
- Vad gör du för nåt? - Det är du bra nyfiken på va?
Nej, egentligen inte.
- Jag klär granen. - Åh...
- Blir den fin, då? - Ja, den blir jättefin.
- Ja, vi köpte vår i går. - Och ni är supernöjda?
- Ja, faktiskt. - Har du handlat några julklappar år?
Du har väl bockat av hela önskelistan som jag hängde på din kyl.
Eller har du glömt mig i år också?
Jag var och hälsade på hos mamma i dag.
Kan inte du följa med nästa gång? Det var väl väldigt länge sen du var där?
Japp.
Från det ena till det andra. Du anar inte vad jag hittade när jag rotade runt.
Typ en miljon av dina gamla barnteckningar.
Du hade verkligen talang. De är jättefina ju.
Jag önskar att jag fått lite av den ådern, eller din fantasi.
Jag låter dem ligga kvar så kan du kolla i helgen.
- Du kommer väl, eller hur? - Ja, kl. 12 och jag hjälper dig med maten.
- Är planen fortfarande att stanna? - Inte hela livet, men över julhelgen.
Jag har redan packat väskan. Den står i hallen. Du, jag tänkte på en grej.
Vad tänkte du?
Louise... Nej!
Astrid? Astrid!
Astrid! Svara mig nu, Astrid.
Svara!
Astrid?
Du gör mig jätteorolig.
Astrid!
Förtur 319520. Vi har en misshandlad kvinna här.
Det verkar ha varit kraftigt våld mot huvudet.
En person är gripen, kom.
Vi behöver en ambulans, kom.
Det är jätterörigt här på platsen, låset ser dyrkat ut.
Det ligger nån väska här med dyra föremål.
Det skulle kunna vara inbrottsförsök, kom.
Hon är vid medvetande, men svarar inte på tilltal.
- Hon är min syster. - Ni måste vara förberedda på det värsta.
Den syster som du en gång haft kommer troligtvis aldrig tillbaka igen.
Vi har gjort allt som står i vår makt.
- Hej! - Hej, är du redan här.
Klockan är bara nio. Vilken överraskning.
- Syster. - Syster.
- Moder. - Och dotter.
- Hej, har du saknat mig? - Det är klart jag har saknat dig.
Kom in så ska jag göra lite pannkakor.
- Då tar jag med ditt bagage så länge. - Gör det.
Gud, vad härligt. Det luktar barndom här. Kan du känna att det luktar barndom?
- Det var ett tag sen du var här, va? - Ja, hundra år sen, men ändå igår, typ.
- Jag ställer din väska i vardagsrummet. - Gör det.
Det här är... Jag vet inte vad jag ska säga?
- Trivs du? - Nej, absolut inte.
Kommer du ihåg monstret som bodde borta i skogen när vi var små?
Johanssons traktor, menar du.
- Var inte så där nu. - Alltså, du och din fantasi.
Det är inget fel på min fantasi.
- Skämtar du? - Nej.
Okej.
- Är du beredd? - "Beredd då"?
Ett, två, tre.
En, två, tre.
- Traditionen håller i sig. - Vad fan...
Jaha, vart ska du nu?
Många märken nu.
- Du behöver inte räkna dem. - 99... 99 gånger har jag vunnit över dig.
Med lite hård träning så kommer du snart ikapp.
- Tur, menar du? - Det handlar inte om tur.
Nej, det handlar om skicklighet.
- Vad töntig du är. - Du är töntig.
Jag lägger en spader två.
Vet du vad jag har? Jag har spader ess. Det betyder att det är min tur igen.
- Nej! - Jo.
Det betyder att det är min tur igen.
- Jag är inte färdig än. - Jo, då.
Kom... Kom. Det är dags att gå och lägga sig.
Sch, väck inte mamma.
Böj dig ner.
Vad är det?
- Kan inte du sjunga nåt? - Varför det?
- Jag kan inte sova annars. - Men du sov ju för några sekunder sen.
Ja, men du kan väl sjunga "I ett hus." Det funkade när vi var små.
Okej.
I ett hus vid skogens slut
Liten tomte tittar ut
Haren skuttar fram så fort
Knackar på dess port
Hjälp, ack hjälp ack, hjälp du mig...
annars skjuter jägaren mig
Kom, ja kom i stugan min
räck mig handen din.
Ni måste vara förberedda på det värsta.
Hon är min syster.
Jag är jätteorolig.
Louise? Louise?!
Louise!
- Vad händer? - Jag hade en sinnessjuk dröm.
- Drömde du en mardröm? - Jag vet inte om vad man kalla den.
Det var så extremt verkligt.
Jag låg på ett sjukhus och du var där i rummet.
Jag kunde varken röra mig eller prata
och så försökte jag få kontakt med dig, men det gick inte.
Det är konstigt.
Vad var det där för nåt?
Jag orkar inte.
Antar att vi köper en ny ram i morgon, då.
En rispa här. Det är sånt som händer.
Jag måste faktiskt få sova nu. God natt.
Louise?
Jaha, sov så gott, då.
Vakna!
Vart är ni nånstans?
Mamma? Louise?
Hej, du har kommit till Louise. Jag är inte här just nu. Lämna ett meddelande.
Mamma? Louise?
- SOS, 112. Vad har inträffat? - Hallå?
- Hallå, det är nån i mitt hus. - Hallå... Om du hör det här...
Var har jag sett henne nånstans?
Ta det lugnt. Det ordnar sig.
Vart är ni? Okej, okej, okej. Jag kommer...
Nej! Nej!
Nej!
- Kommer du inte ihåg mig? - Snälla, jag vet inte vem du är!
Jag vet inte vem du är, snälla.
Nej!
Du kommer verkligen inte ihåg.
Nej!
...två, tre!
Det var nån annan på fyran som haft inbrott för en vecka sen.
Och en granne hade sett en maskerad person i källaren.
Det är så onödigt. Ska hon bara ligga där nu.
Det fanns ingen anledning att slå ner henne bara för att man behöver pengar.
Hej! Är du redan här? Klockan är bara nio. Vilken överraskning.
- Har du saknat mig? - Det är klart jag har.
- Kom in så ska jag göra pannkakor. - Ja.
Gud, vad det luktar barndom här. Kan du känna att det luktar barndom?
- Det var ett tag sen du var här, va? - Ja, hundra år sen, men ändå i går, typ.
Jag tar den här. Jag ställer väskan i vardagsrummet.
Gud, vad jag älskar det här stället.
Kommer du ihåg monstret som bodde på åkern när vi var små?
Johanssons traktor, menar du?
- Lägg av, var inte så där nu. - Jo, men den lät ju nåt helt förfärligt...
...och ekade genom hela skogen.
Kom du inte ihåg när vi var små att vi bara gick in i fantasin och bara...
Det är klart vi visste att det inte var ett monster, men vi struntade i det.
- Ja, vad hette den där dödskallegruppen? - Dödskalleklubben.
Två utvalda systrar som skulle bekämpa alla världens demoner.
- Ja, precis. Du och din fantasi. - Det är inget fel på min fantasi.
- Skämtar du? - Nej.
Okej...
- Är du beredd, då? - Ja.
Ett, två, tre.
Traditionen håller i sig.
Jaha, var ska du nu, då?
- Många märken nu. - Skämtar du?
- Nej. - Du behöver väl inte räkna dem.
100 stycken. 100 gånger har jag vunnit över dig.
Du kan väl inte lägga över en spader...? Över ett ess kan du inte lägga.
- Så här, nu. Jamen, du... titta. - Det där är ett.
N är det dags att gå och lägga sig.
Böj dig ner.
God natt.
- Kan inte du sjunga nåt. - Varför det?
Jag kan inte sova annars.
- Du sov ju för bara några sekunder sen. - Du kan väl sjunga "I ett hus".
- Det funkade alltid när vi var små. - Okej.
I ett hus vid skogens slut
liten tomte titta ut
Haren skuttar fram så fort
knackar på dess port
- Vad är det som händer? - Hon kollar på mig i fotografiet...
...och så vänder hon sig och kollar mig rakt i ögonen! Mamma!
- Men, du... - Nej, jag vill inte kolla på det igen.
Det är inget speciellt med fotot. Lägg av nu!
Det där var ju vinden.
Om det nu var vinden så tycker jag att vi tar en titt tillsammans.
Gå du, jag tänker inte leka "Monsterklubben" mitt i natten.
"Dödskalleklubben", heter det.
Släpp kniven nu, Astrid. Lugna ner dig.
Kom igen. Sätt dig ner och andas lite. Ta det lugnt.
- Du... - Men...
- När sov du senast? - Snälla, jag vill att du ska tro på mig.
Vill du ha ett glas vatten?
Jag hämtar ett glas vatten.
- Ser du nåt? - Det känns som om vi är iakttagna.
- Jag tror att du har rätt. - Vadå, känner du det också nu?
Vi skiter i det här. Vi går och lägger oss istället.
- Vart ska du? - Jag går och lägger mig, sa jag ju.
Det är uppenbarligen nån annan här.
- Du kan ju inte gå och lägga dig nu. - Jo.
- Vad håller du på med? - Herregud!
Du uppför ju dig som en galning.
Titta! Det finns ingenting här. Inte ett skit.
Känner inte du att nånting är enormt fel?
Ingenting som har att göra med mammas gamla kläder, eller hur?
Hallå? Var... var... var är du nånstans?
Hallå? Jag hör inte!
- Hallå? - Jag önskar att du kunde höra mig?
Hallå?
Fan!
I ett hus vid skogens slut
liten tomte tittar ut
Haren skuttar fram så fort
knackar på dess port
Öppna.
Öppna ögonen.
Öppna ögonen
Astrid!
Det måste finnas nåt jävla sätt att väcka liv i henne.
Hon ligger ju där.
Hennes hjärta slår och hon andas, men hon vägrar vakna.
Vi hade en patient en gång, vars...
...nära och kära levde i tron att patienten skulle vakna upp när den kände sig redo.
Men... att den först behövde reda sina ouppklarade tankar.
Har du nån som du kan prata med om allt det här?
Släkt eller familj?
Nej, egentligen inte.
Astrid är den enda jag hade... har...
Vi hade ett speciellt förhållande till varandra till våran mamma... Ja...
Mamma var ganska speciell i sin uppfostran, om man säger så.
Hon... ja... Det var inte nåt som var...
...fysiskt, men psykiskt. Astrid var väl den som fick ta de värsta smällarna.
Har ni kontakt nu, eller?
Med mamma...? Nej, hon dig för två år sen.
Det har aldrig varit helt smärtfritt.
Vi flyttade hemifrån...
...ganska snart, eller så fort vi kunde bröt vi kontakten med henne.
Det var värre för Astrid för hon var tvungen att bo kvar med henne.
Efter att jag stack hemifrån bodde hon kvar flera år efteråt.
Det går inte att processa all den skit vi fick av vår mamma.
Det finns ingen normal människa som kan göra det.
Jag kan tänka mig att hennes bagage är rätt tungt.
I ett hus vid skogens slut
liten tomte tittar ut
Haren skuttar fram så fort
knackar på dess port
Jag vet att det är du som är i garderoben, mamma.
Kom igen, då! Kom ut, jag väntar på dig!
Kom då!
Du har alltid varit rädd.
Rädd och svag.
Patetiskt och ohederligt hur du försöker lura folk till annat.
Inte ett rakt ben i hela kroppen, Astrid.
Om du går ut genom den dörren är du aldrig välkommen tillbaka. Hör du det?
Du är död. Jag har begravt dig. Du finns inte.
- Nej, nu pratar du tokigheter. - Snälla, låt henne vara.
Vill du det du, Louise? Ska jag låta dig vara?
- Titta. - Vad har du gjort?
Nu får du vara tyst och låta din syster svara. Hon har en egen vilja, förstår du.
Ska du säga nåt...? Nej, hon är tyst.
Det här tolkar jag som att hon tycker inte riktigt som du, gumman.
Vad har du gjort nånting?
Jag har inte gjort nåt som jag inte skulle gjort om du varit som de andra barnen.
Det här är ett resultat av dina handlanden.
Det har ingenting med mig att göra.
Älskling, om du bara hade valt och varit normal och frisk
hade det här aldrig hänt.
Inte tala.
Inte höra.
Inte se. Tittut!
Tyst, med dig.
Louise!
Louise?
Vad är det som händer?
Alltså... Du ser vettskrämd ut. Mardröm, eller?
Alltså... jag var verkligen där... på riktigt.
Och sen så vaknade jag i vardagsrumssoffan igen.
Ja, men även om det kändes som det var på riktigt så var det bara en mardröm.
Jag satt här vid bordet.
Sen höll jag i fotot på mamma... och dig och mig.
Sen så vred hon... huvudet i fotot
och tittar på mig.
Är det det här spökfotot du pratar om?
Det ser ut som vanligt. Det är bara lite trasigt glas.
- Det var precis... - "Det var precis så här i drömmen."
Nu får du skärpa dig. Det är ett fotografi. Låt det vara.
- Det är en reva tvärsöver mammas ansikte. - Det vart ju så av glaset.
Vad kommer du ihåg av henne?
Ja, du... Jag... minns våra somrar här.
Det var varmt och skönt.
Jag minns att vi gungade och jag...
Det var mest den speciella doften som du sa att "Nu har ni kommit till landet."
"Här är det tryggt."
Det var inte det jag frågade. Vad kommer du ihåg av mamma?
Säg ett minne.
- Va? - Säg vad du kommer ihåg av mamma.
- Men, släpp... - Ett pyttelitet minne av mamma.
Nej, jag kan inte det. Jag kommer inte ihåg. Är du nöjd, eller?
- Tycker inte du att det är konstigt? - Jag tycker du är konstig som håller på.
- Vad kommer du ihåg själv, då? - Ingenting.
Hon har varit en stor del av vårt liv och vi kommer inte ihåg nånting.
Vi borde väl komma ihåg en födelsedag
eller en skolavslutning... eller vad som helst.
Vad gör du?
- Du har gått för långt nu. - Det här handlar om mamma, inte om mig.
Vänta. Ingenting gott kan komma av besök den här tiden på dygnet.
- Nån kanske har fått motorstopp. - Exakt det här hände i drömmen.
Exakt det här.
Vad kommer hända nu, då?
- Vad är det som händer? - Du får inte flippa ut nu, okej?
Det är ett par maskerade människor i skogen som vill ta död på oss.
- Alltså, jag orkar inte. - Lyssna nu.
Det här är en bra grej. Vi vet vad som kommer hända, så vi är förberedda.
Vad händer nu, då?
Vad hände i din dröm?
Ska vi bara sitta här, då? Ska vi inte ringa polisen?
Du kan inte... Du får prova att ringa om du vill.
Mottagningen kommer att bli dålig när du kommer fram och så bryts det.
- SOS, 112, vad har inträffat? - Hej, jag heter Louise.
Är det nån som...
- Jag heter Louise... - Vad har hänt?
Kan du röra dig? Hallå?
Kommer du ihåg hur vi kom hit?
Eller kommer du ihåg var vår stuga ligger nånstans?
Vi har ju åkt hit hundratals gånger, Astrid.
Jo, men därför borde vi väl komma ihåg vart vi är.
Vad vill du säga med det här? Jag fattar inte.
Jag tror att vi är i en av mina drömmar.
Du är ju inte på riktigt.
Jag tror bara att min hjärna återskapat dig.
Du måste hjälpa mig att överleva natten.
Jag tror att det är den enda chansen jag har att vakna upp.
Herregud, Astrid.
- Du har inte sovit. - Det är inte det.
Du beter dig som en fullständigt vansinnig människa.
Snart kommer de att börja knacka utanpå huset.
Astrid...
Det finns inte en enda människa här. Det är helt jävla tomt.
Vänta, vi måste hålla ihop nu!
Louise!
- Astrid? - Vart är du?
Astrid?
Flytta på dig så att jag får plats.
Du kollar sovrummet och du stannar.
Helvete, hon måste ju finnas här...
Jag tror de har gått nu.
Louise...
Louise, jag tror de har gått.
Louise?
Lugn! Vi måste härifrån. Kom nu!
Vi klarar oss om vi springer fort. Vi springer på tre.
- Det kommer inte funka. - Det kommer det visst det.
En, två, tre.
Astrid!
Hon finns inte. Ta det lugnt.
- Astrid? - Det är inte på riktigt.
- Bara i mitt huvud. Andas - Astrid, jag ser dig?
Det är inte på riktigt. Det är inte på riktigt.
Det är bara i mitt huvud. Andas.
Ursäkter är odugliga. Precis som du.
Du är ett misslyckande.
Det händer inte på riktigt. Det är bara i mitt huvud.
Stina!
Mamma!
Skrik inte. Jag är i köket och gör en macka.
Ska jag göra en till dig?
Allt du gör misslyckas du med. Du är misslyckad.
Om du går ut genom den dörren är du aldrig välkommen tillbaka. Hör du det?
Är du redan här? Klockan är bara nio.
Kommer du ihåg vart vår stuga ligger nånstans?
Jag tror att det är en av mina drömmar.
Astrid, är du där?
- Hör du mig? - Ja.
Jag är inne i stugan. Snälla, hjälp mig. De har mig.
- Du finns inte. - De gör mig så illa.
Du finns inte!
Det här är inte ditt fel.
Gör det inte. Var inte orolig. Du har gjort helt rätt. Vi måste skynda oss nu.
Jag lovar att förklara allt, men du måste komma med oss nu.
Alla vi som är här har överlevt natten på ett eller annat sätt...
...fram till klockan nio morgonen efter.
- Vad händer klockan nio? - När kom du till insikt om tiden?
Det var väl en magkänsla. Förlåt, men jag fattar inget.
Titta där?
Hej! Är du redan här? Klockan är bara nio. Vilken överraskning.
Varje morgon klockan nio återställs allt och börjar om.
En ny version av oss, eller mig eller dig, hur man nu ser på det, dyker upp.
Anledningen till att du ser våra verkliga jag är att du förstått att det är en dröm.
Det var du tvungen att komma på själv.
- Hon däremot har inte gjort det. - Kan man inte bara säga det till henne?
Vi har lämnat ledtrådar för att leda tankarna på rätt spår.
Några av oss har varit lite för ivriga och försökt förklara hands on.
Ta det lugnt.
Det var så jag blev knivhuggen.
Vi befinner oss i en dröm och för att vakna måste vi ta död på våra... demoner.
Jag har redan provat det och det händer inte ett skit.
- Alla har försökt döda Stina. - Det är inte mamma som är problemet.
- Vad är problemet då? - Självinsikten.
Alla vi representerar olika sidor av den riktiga Astrids personlighet.
För att vakna upp måste vi ta död på den versionen som inte vill släppa taget.
Hon som hellre skapar en perfekt dröm utan problem, än att vakna upp.
Astrid 99 är den naiva som tror att allt löser sig av sig självt.
- Du behöver inte räkna dem. - Jo. 99 gånger har jag vunnit.
För Astrid 99 verkar allt vara normalt.
För oss är det viktigt att vi kommer ihåg att inget av det här är på riktigt.
Ingenting. Vi börjar prata nu på morgon och på några minuter är det kväll.
Vet du vad jag har. Jag har spader ess!
Vad vi ska göra nu är att vi ska döda dem en och en.
Louise, Stina fungerar som en kedja som håller Astrid 99 kvar i drömvärlden.
Sen dödar vi Astrid.
Du håller koll på Astrid 99. Vi tar hand om Stina och Louise.
Du vet var hon finns.
Vad fan gör du här? Du skulle ju vakta 99.
Vakna!
Vart är ni nånstans?
Stick ni, jag fixar det här.
Mamma, Louise?
Ja, hon är såklart inte kvar.
Du kollar sovrummet. Du stannar.
Helvete! Var är hon nånstans?
- Hallå? Om du hör mig... - Kan du höra mig?
Inget?
Vi måste hitta 99 nu. Få hit den där.
Stanna du, jag kollar.
Hon är därinne. Hon har en yxa.
Vi måste locka henne till sovrummet så att vi kan komma in.
Var är du nånstans?
Vart är ni? Okej, okej. Jag kommer.
Stanna du, jag kollar.
- Var är chefen nånstans, då? - Hon är därinne... och letar.
Hämta de andra, då.
Okej, nu får du hålla koll på 99, så fixar vi resten.
- Vad fan var det där? - Ingen aning. Det spelar väl ingen roll.
Håll koll på 99 nu.
Nej, nej, nej!
Nej!
- Kommer du inte ihåg? - Nej.
- Kommer du inte ihåg nånting? - Jag vet inte vem du är, snälla.
Du har alltid varit ansvarig, fattar du det?
Sluta!
Kommer du inte ihåg mig?
I ett hus vi skogens slut
liten tomte tittar ut
Haren skuttar fram så fort
knackar på dess port
Kommer du verkligen inte ihåg?
Hjälp ack, hjälp ack, hjälp du mig
Sluta! Sluta! Sluta!
Annars skjuter jägaren mig
Kom ja, kom i stugan min
räck mig handen din.
Vakna!